COUNCIL OF EUROPE

COMMITTEE OF MINISTERS

COMITÉ
DES MINISTRES
CONSEIL DE L'EUROPE

NÁMĚSTCI  MINISTRŮ	Doporučení	CM/Rec(2018)2	7. března 2018
Doporučení CM/Rec(2018)2
Výboru ministrů členským státům o
úloze a odpovědnosti internetových zprostředkovatelů 
(Přijato Výborem ministrů dne 7. března 2018 na 1309. zasedání náměstků ministrů)
Preambule
1.	V souladu s Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod (ETS č. 5, “Úmluva”), jak ji vykládá Evropský soud pro lidská práva (“soud”), mají členské státy Rady Evropy v rámci svých soudních pravomocí povinnost zabezpečit každému práva a svobody zakotvené v Úmluvě a to jak offline tak i online. Přístup k internetu je předpokladem pro uplatňování práv a svobod Úmluvy v online prostředí.
2.	Tím, že internet zlepšuje schopnost veřejnosti nerušeně vyhledávat, získávat a sdílet informace bez ohledu na hranice, sehrává obzvlášť důležitou úlohu při uplatňování práva na svobodný projev. Rovněž umožňuje naplňování dalších práv, jež jsou chráněna Úmluvou a jejími dodatkovými protokoly, jako je právo na svobodu shromažďování a sdružování a právo na vzdělání, a také umožňuje přístup k vědění a kultuře, zapojení veřejnosti do politické rozpravy a demokratické správy. Avšak projevy a činy, jež nejsou slučitelné s hodnotami zakotvenými v Úmluvě, nejsou chráněny podle Článku 10 ani podle jiných ustanovení, jak uvádí Článek 17 Úmluvy.  
3.	Ochrana soukromí a osobních údajů tvoří základ uplatňování a výkonu většiny práv a svobod garantovaných Úmluvou. Avšak internet napomáhá zvyšování rizika v oblasti ochrany soukromí a jeho narušování a přispívá k rozšíření určitých forem slovních výpadů, obtěžování, nenávistných projevů a podněcování k násilí, zejména na základě pohlaví, rasy a náboženství, což často zůstává nepodchyceno a velmi zřídka dochází k nápravě či postihu takových činů. Kromě toho vzestup internetu a s ním související technický rozvoj klade zvýšené nároky na udržení veřejného pořádku a národní bezpečnosti, prevenci kriminality a dodržování zákonů a na ochranu práv ostatních spoluobčanů včetně práv duševního vlastnictví. Cílené dezinformační kampaně na internetu, jež jsou matoucí a specificky zaměřené na vyvolání nedůvěry a zvýšení stávající polarizace společnosti, mohou rovněž destabilizovat demokratické procesy.
4.	Široká, různorodá a rychle se měnící paleta hráčů běžně označovaná za „internetové zprostředkovatele“ umožňuje na internetu vzájemnou interakci mezi fyzickými a právnickými osobami tím, že nabízí a vykonává celou řadu funkcí a služeb. Někteří připojují uživatele k internetu, umožňují zpracování údajů nebo hostingové služby včetně vytváření obsahu uživatelem. Jiní agregují informace a umožňují vyhledávání, poskytují přístup, hosting a indexovaný obsah a služby třetím stranám, jež s těmito produkty dále nakládají. Další napomáhají prodeji zboží a služeb včetně audiovizuálních a umožňují obchodní transakce a platby.   
Website: www.coe.int/cm

CM/Rec(2018)2

2

5.	Zprostředkovatelé mohou vykonávat několik funkcí současně. Mohou moderovat a třídit obsah včetně automatizovaného zpracování osobních údajů a tím mohou vykonávat určitou kontrolu, jež má vliv na přístup uživatelů k online informacím podobně jako v případě médii nebo mohou vykonávat další funkce připomínající chování vydavatele. Zprostředkovatelské služby mohou nabízet i tradiční média například dát na svých platformách prostor uživatelům k vytváření vlastního obsahu. Regulatorní rámec, kterým se řídí zprostředkovatelská funkce, se nedotýká rámců, jež se vztahují na jiné funkce nabízené tímtéž subjektem. 
6.	Právní stát je základním předpokladem ochrany a péče o lidská práva a pluralitní a participativní demokracii. Členské státy mají za povinnost se v digitálním prostředí nedopouštět porušování práva na svobodu projevu a dalších lidských práv. Rovněž mají jasnou povinnost chránit lidská práva a vytvářet bezpečné a příznivé prostředí pro všechny, aby se mohli zapojit do veřejné debaty a bez strachu vyjádřit své názory a myšlenky, včetně těch, jež obtěžují, šokují či rozčilují státní úředníky nebo jinou skupinu obyvatelstva. Tato jasně daná povinnost zabezpečit výkon a uplatňování práv a svobod zahrnuje vzhledem k jejich horizontální povaze ochranu osob před činy soukromých subjektů tím, že zajišťuje dodržování příslušného legislativního a regulatorního rámce. Navíc jsou nezbytné řádné procedurální záruky, a co se týče daných služeb, tak členské státy i zprostředkovatelé by měli mít možnost uchýlit se k účinným opravným prostředkům.  
7.	Samotný charakter sítí a fúze vedou k tomu, že je méně subjektů, které se tak stávají velkými a dominují trhu, čímž ohrožují příležitosti pro malé zprostředkovatele a začínající firmy, a dostávají se tak do pozice, v níž mají vliv nebo dokonce kontrolu nad způsobem, jakým probíhá veřejné komunikace. Moc takových zprostředkovatelů jako protagonistů v případě projevů v online prostředí tak kategoricky vyžaduje vyjasnění jejich úlohy i dopadu na lidská práva a stejně tak i odpovídajících povinností a odpovědností souvisejících s rizikem zločinného zneužití služeb zprostředkovatelů a jejich infrastruktury.
8.	K tomu je nezbytná i podpora iniciativ zaměřených na posilování mediální a informační gramotnosti a dovedností pro vstup do digitálního prostoru a orientaci v něm. To by mělo probíhat nejrůznějšími způsoby včetně formálního i neformálního vzdělávání a současně s tím je třeba dbát na to, aby se každý mohl těšit právy zakotvenými v Úmluvě a nebyl jakkoliv diskriminován. Zejména s ohledem na vysoký počet mladistvých a nezletilých uživatelů internetu by měla být zajištěna soustavná ochrana dětí a posíleno jejich postavení ve vztahu k bezpečnému a informovanému přístupu k internetu a výkonu jejich práv v digitálním prostředí. V souvislosti s tím je zapotřebí neustálá práce zaměřená na zlepšování kognitivních, technických, sociálních a kritických dovedností chlapců a děvčat, rodičů a vychovatelů o tom, co dělat v případě informací a komunikačního prostředí, jež poskytuje přístup k ponižujícímu obsahu sexuální nebo násilné povahy.  
9.	Regulatorní rámec upravující služby poskytované zprostředkovateli či jejich prostřednictvím je rozmanitý, víceúrovňový a neustále prochází změnami. Členské státy jsou konfrontovány se složitým a náročným úkolem regulovat prostředí, v němž soukromé subjekty plní stěžejní úlohu při poskytování služeb s vysokou veřejnoprávní hodnotou.  Tato úloha je nadále komplikovaná celosvětovou povahou internetu a s ním souvisejících služeb, různorodostí zprostředkovatelů, objemem internetové komunikace a rychlostí, jakou se chrlí a dál zpracovává. Vzhledem k tomu, že zprostředkovatelé působí mezinárodně a jejich služby se využívají v řadě států a také v cloudovém prostředí, může jejich jednání v jurisdikcích jednotlivých států spadat pod různé zákony, často i protichůdné.
10.	Internetoví zprostředkovatelé také mají svá vlastní pravidla, většinou v podobě podmínek pro danou službu nebo ve formě standardů internetové komunity, jejichž častou součástí jsou i zásady týkající se nepovoleného obsahu. Navíc ještě shromažďují, generují, uchovávají a zpracovávají velké množství uživatelských informací a údajů. Tyto aktivity mohou zasahovat do práv uživatelů na ochranu soukromí a svobodu projevu a i do jiných práv. Může chybět účinný mechanismus pro podávání a vyřizování stížností nebo být málo transparentní a efektivní či může být založen na plně automatizovaných procesech.   
11.	Na základě obecných zásad OSN pro oblast podnikání a lidských práv a Rámce pro „ochranu, respektování a nápravu“ by zprostředkovatelé měli při všech svých činnostech respektovat lidská práva svých uživatelů a ostatních dotčených stran. To zahrnuje odpovědné jednání v souladu s platnými zákony a regulatorními rámci. Vzhledem k mnohostrannosti rolí, jež zprostředkovatelé plní, měly by být stanoveny jejich příslušné povinnosti a odpovědnosti i jejich zákonná ochrana s ohledem na konkrétní služby a funkce, jež vykonávají.
3

CM/Rec(2018)2

12.        Výbor ministrů v souvislosti s výše uvedeným a také ve snaze poskytnout určitý návod všem aktérům čelícím tomuto složitému úkolu chránit a respektovat lidská práva v digitálním prostředí doporučuje členským státům na základě Článku 15.b stanov Rady Evropy (ETS č. 1) toto:
-	provádět pokyny obsažené v tomto doporučení při přípravě a implementaci legislativních rámců týkajících se internetových zprostředkovatelů v souladu s jejich závazky vyplývajícími z evropské Úmluvy o ochraně lidských práv, Úmluvy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních údajů (ETS č. 108, “Úmluva 108”), Úmluvy o počítačové kriminalitě (ETS č. 185, “Budapešťská Úmluva”), Úmluvy Rady Evropy o ochraně dětí před sexuálním vykořisťováním a pohlavním zneužívání (CETS č. 201, “Lanzarotská Úmluva”) a Úmluvy Rady Evropy o prevenci a potírání násilí páchaného na ženách a domácímu násilí (CETS č. 210, “Istanbulská Úmluva”) a prosazovat je na mezinárodních a regionálních fórech zabývajících se úlohou a odpovědností internetových zprostředkovatelů a ochranou a podporou lidských práv v online prostředí;
-	přijmout veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby internetoví zprostředkovatelé plnili svou povinnost a respektovali lidská práva v souladu s obecnými zásadami OSN pro oblast podnikání a lidských práv a doporučení CM/Rec(2016)3 Výboru ministrů členským státům o lidských právech a podnikání;
-	při provádění pokynů vzaly v potaz doporučení Výboru ministrů CM/Rec(2016)5 o svobodě internetu, doporučení CM/Rec(2016)1 o ochraně a podpoře práva na svobodu projevu a práva na soukromý život vzhledem k neutralitě sítě, doporučení CM/Rec(2015)6 o svobodném přeshraničním toku informací na internetu, doporučení CM/Rec(2014)6 týkající se Průvodce lidskými právy pro uživatele internetu, doporučení CM/Rec(2013)1 o rovném zastoupení mužů a žen v médiích, doporučení CM/Rec(2012)3 o ochraně lidských práv vzhledem k internetovým vyhledavačům, doporučení CM/Rec(2012)4 o ochraně lidských práv na sociálních sítích, doporučení CM/Rec(2011)7 o novém pojetí médií, doporučení CM/Rec(2010)13 o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních údajů v rámci profilování, doporučení CM/Rec(2007)16 o opatřeních zvyšujících veřejnoprávní hodnotu internetu a také pokyny z roku 2017 o ochraně osob s ohledem na zpracování osobních údajů ve světě velkých dat (Big Data) a pokyny z roku 2008 týkající se spolupráce mezi orgány činnými v trestním řízení a poskytovateli internetových služeb v boji proti počítačové kriminalitě;
-	provádět pokyny obsažené v tomto doporučení s vědomím, že týkají-li se odpovědnosti poskytovatelů internetových služeb, které se posledním desetiletí výrazně změnily, jsou zamýšleny tak, aby sloužily jako základ a posilovaly směrnice pro lidská práva pro poskytovatele internetových služeb vypracované v roce 2008 Radou Evropy ve spolupráci s Evropskou asociací poskytovatelů internetových služeb (EuroISPA); 
-	účastnit se pravidelného, inkluzívního a transparentního dialogu s příslušnými zainteresovanými stranami včetně soukromého sektoru, veřejnoprávních médií, občanské společnosti, vzdělávacích zařízení a akademické obce zaměřeného na sdílení a projednání informací a na podporu odpovědného používání nově nastupujících technologií souvisejících s internetovými zprostředkovateli, které mají dopad na výkon a uplatňování lidských práv a s nimi související právní a politické otázky;
-	podporovat a vybízet k naplňování účinných programů mediální a informační gramotnosti zohledňujících věk a pohlaví, aby všichni dospělí, mládež i děti mohli využívat výhody online komunikačního prostředí s minimálním vystavením se riziku a to vše činit ve spolupráci se všemi zainteresovanými stranami včetně soukromého sektoru, veřejnoprávních médií, občanské společností, vzdělávacích zařízení, vysokých škol, akademické obce a odborných institucí;
-	pravidelně přezkoumávat opatření přijatá k provádění tohoto doporučení s cílem zvýšit jejich účinnost. 
-	
CM/Rec(2018)2

4

Dodatek k doporučení CM/Rec(2018)2
Pokyny pro členské státy týkající se kroků, jež by měly podniknout ve vztahu k internetovým zprostředkovatelům s přihlédnutím k jejich roli a odpovědnosti
1.	Povinnosti členských států vzhledem k ochraně a podpoře lidských práv a základních svobod v digitálním prostředí
1.1.	Zákonnost
1.1.1.	Jakýkoliv požadavek, žádost nebo opatření orgánů veřejné správy určený internetovým zprostředkovatelům, který zasahuje do lidských práv a základních svobod, musí být právně ukotven, proveden v mezích stanovených zákonem a být nezbytným a přiměřeným opatřením v rámci demokratické společnosti. Členské státy by měly na internetové zprostředkovatele vyvíjet tlak pouze zákonnými prostředky.
1.1.2.	Právní úpravy, předpisy a politiky vztahující se na internetové zprostředkovatele bez ohledu na jejich účel či rozsah uplatnění, včetně komerčních i nekomerčních aktivit, by měly účinně chránit lidská práva a základní svobody zakotvené v evropské Úmluvě o ochraně lidských práv a měly by obsahovat odpovídající záruky proti jejich svévolnému uplatňování v praxi. 
1.1.3.	Členské státy mají základní povinnost chránit v digitálním prostředí lidská práva a základní svobody. Veškeré regulatorní rámce včetně samoregulačních a spoluregulačních přístupů by pro splnění této povinnost měly obsahovat mechanismy účinného dohledu a měly by umožňovat použití opravných prostředků.  
1.1.4.	Příprava a příjímání právních úprav či předpisů vztahujících se na internetové zprostředkovatele by měly být transparentní a inkluzívní. Členské státy by měly pravidelně vést konzultace se všemi zainteresovanými stranami, aby byla zajištěna náležitá rovnováha mezi veřejným zájmem, zájmy uživatelů a dotčených stran a zájmy zprostředkovatelů. Před přijetím právních úprav či předpisů by členské státy měly posoudit jejich dopad na lidská práva s cílem zjistit, jaký by mohl být jejich případný negativní dopad a mohly mu tak předejít či ho zmírnit.  
1.1.5.	Členské státy by měly zajistit, aby právní úpravy, předpisy a politiky vztahující se k internetovým zprostředkovatelům byly vykládány, uplatňovány a vymáhány nediskriminačně, přičemž nesmí zapomenout na to, že diskriminace má nejrůznější, vzájemně se prolínající podoby. Zákaz diskriminace může v některých případech vyžadovat zvláštní opatření zaměřená na řešení specifických potřeb či na nápravu stávajících nerovností. Kromě toho by členské státy při přípravě legislativního rámce, jeho výkladu a uplatňování měly vzít v úvahu i značné rozdíly ve velikosti, povaze, funkcích a organizačním uspořádání zprostředkovatelů a zabránit tak potenciální diskriminaci.  
1.1.6.	Členské státy by měly zajistit, aby legislativa, předpisy a politiky vztahující se k internetovým zprostředkovatelům byly účinně proveditelné a vymahatelné a zbytečně neomezovaly provoz a volný tok přeshraniční komunikace.
1.2.	Právní jistota a transparentnost
1.2.1.	Veškerá legislativa vztahující se k internetovým zprostředkovatelům a jejich vztahu k členským státům a uživatelům by měla být dostupná a předvídatelná. Veškeré právní úpravy by měly být jasné a dostatečně přesné, aby zprostředkovatelům, uživatelům a dotčeným stranám pomáhaly usměrňovat jejich jednání. Zákony by měly vytvářet bezpečné online prostředí pro soukromou komunikaci a veřejnou debatu a měly by být v souladu s příslušnými mezinárodními normami.
1.2.2.	Veškerá legislativa by měla jasně stanovit pravomoci orgánů veřejné správy ve vztahu k internetovým zprostředkovatelům zejména pak pravomoci orgánů činných v trestním řízení. Taková legislativa by měla rovněž vymezit přípustnou míru vlastní úvahy a tím zajistit ochranu proti svévolnému uplatňování práva.
5

CM/Rec(2018)2

1.2.3.	Členské státy by měly pravidelně zpřístupňovat podrobné informace o počtu, povaze a právním základě omezení obsahu či zveřejnění osobních údajů, k nimž za určité období přistoupily prostřednictvím žádostí adresovaných zprostředkovatelům, včetně těch, jež měly oporu v mezinárodních úmluvách o právní pomoci, a informovat o krocích, jež v důsledku toho byly podniknuty. Pro účely transparentnosti by členské státy měly od zprostředkovatelů vyžadovat, aby zveřejňovali jasné (jednoduché a strojově čitelné), snadno dostupné a smysluplné informace o zásazích do výkonu práv a svobod v digitálním prostředí, ať již na základě správních či soudních příkazů, stížností soukromých osoby nebo v souvislosti s vymáháním jejich vlastních pravidel pro omezení obsahu.
1.2.4.	Aby se zabránilo právní nejistotě a kolizi, měly by se členské státy zavázat ke vzájemné spolupráci a ke spolupráci s příslušnými zainteresovanými stranami v těch případech, na něž se vztahují odlišné právní normy a měly by podporovat vypracování společných postupů a zásad jurisdikce i prostřednictvím vhodných nestátních fór.   
1.3.       Záruky svobody projevu
1.3.1.	Jakýkoliv požadavek, žádost nebo jiný úkon orgánů veřejné správy vůči zprostředkovatelům ve věci omezení přístupu (včetně zablokování či odstranění obsahu) nebo jiná opatření, jež by mohla vést k omezení práva na svobodný projev, by měla být vymezena zákonem, sledovat některý z legitimních cílů uvedených v Článku 10 Úmluvy a měla by být v demokratické společnosti nezbytná a přiměřená sledovanému cíli. Státní orgány by ještě před uplatněním všech zákazů a omezení měly pečlivě vyhodnotit jejich možný dopad, i nezamýšlený, a zároveň usilovat o co nejmenší zásah, nezbytný k dosažení cíle dané politiky.
1.3.2.	V případě, že státní orgány vyžadují od zprostředkovatelů omezení přístupu k obsahu, tak by tak měly učinit na základě příkazu vydaného soudem či jiným nezávislým správním orgánem, jehož rozhodnutí podléhají soudnímu přezkumu. Toto se netýká případů, kdy je obsah nezákonný bez ohledu na kontext, jako je např. pohlavní zneužívání dětí, nebo v případech, kdy jsou nutná urychlená opatření v souladu s podmínkami uvedenými v Článku 10 Úmluvy.
1.3.3.	Pokud internetový zprostředkovatel na základě příkazu členského státu omezí přístup k obsahu třetí strany, tak by příslušné orgány členského státu měly zajistit, že budou k dispozici účinné opravné prostředky a budou dodrženy příslušné procedurální záruky. Pokud zprostředkovatelé odstraní obsah na základě svých vlastních podmínek pro poskytování služby, tak by to nemělo být pokládáno za formu kontroly, jež je činí odpovědnými za obsah třetích stran, jimž poskytují přístup.  
1.3.4.	Státní orgány by měly zvážit přijetí vhodné legislativy s cílem zabránit strategickým žalobám proti účasti veřejnosti (SLAPP) či bezdůvodným a šikanózním žalobám proti uživatelům, poskytovatelům obsahu a zprostředkovatelům, jež sledují omezení svobody projevu.   
1.3.5.	Státní orgány by neměly přímo nebo nepřímo ukládat zprostředkovatelům obecnou povinnost sledovat obsah, k němuž pouze poskytují přístup nebo který přenášejí či ukládají a to buď pomocí automatizovaných procesů či jiným způsobem. Pokud členské státy směřují požadavek na internetové zprostředkovatele nebo zavádí-li samy či s ostatními členskými státy nebo mezinárodními organizacemi regulační postupy vypracované společně s internetovými zprostředkovateli, tak by se měly vyvarovat jakýchkoliv kroků, které by mohly vést k plošnému sledování obsahu. Veškeré společné regulační postupy by měly být v souladu s právními normami a zárukami transparentnosti. 
1.3.6.	Státní orgány by měly zajistit, že postihy zprostředkovatelů za nedodržení regulatorního rámce budou přiměřené, protože v opačném případě by jejich nepřiměřenost pravděpodobně vedla k omezování zákonného obsahu a oklešťování práva na svobodu projevu.
1.3.1.	
CM/Rec(2018)2

6

1.3.7.	Členské státy by měly v právu i v praxi zajistit, že zprostředkovatelé nenesou odpovědnost za obsah třetích stran, k němuž pouze poskytují přístup, nebo ho přenášejí či ukládají. Státní orgány mohou zprostředkovatele činit spoluodpovědnými za obsah, který ukládají, pokud k takovému obsahu či ke službám neomezí přístup hned, jakmile se dozvědí o jeho nezákonné povaze a to i prostřednictvím oznamovacího systému. Státní orgány by měly zajistit, aby oznamovací systémy nebyly navrhovány způsobem, který podněcuje k odstraňování zákonného obsahu například příliš krátkými časovými lhůtami. Oznámení by měla obsahovat dostatek informací pro zprostředkovatele, aby mohli přijmout odpovídající opatření. Oznámení podávaná členskými státy by měla vycházet z jejich vlastního posouzení protiprávnosti nahlášeného obsahu podle mezinárodních norem. V případě omezení obsahu by měl být jeho původce/vydavatel o takovém omezení co nejdříve vyrozuměn, ale jen pokud to nenarušuje právě probíhající trestněprávní řízení. Rovněž uživatelé usilující o přístup k danému obsahu by měli být informováni podle platných zákonů o ochraně údajů.
1.3.8.	Aby se účinně zabránilo přístupu k nezákonnému obsahu, jak je vymezen právní úpravou nebo soudem či jiným nezávislým správním orgánem, jehož rozhodnutí podléhá soudnímu přezkumu, měly by členské státy úzce spolupracovat se zprostředkovateli s cílem zakázat takový obsah v souladu s právními principy a na základě nutnosti a přiměřenosti. Také by měly přihlédnout k tomu, že automatizované prostředky používané k identifikování nezákonného obsahu mají v současnosti omezené schopnosti posoudit celý kontext. Taková omezení by neměla bránit oprávněnému používání stejného či podobného obsahu v jiných souvislostech. 
1.3.9.	Tam, kde zprostředkovatelé produkují či spravují obsah dostupný na jejich platformách nebo kde plní kurátorskou či redakční úlohu, a to i pomocí algoritmů, by orgány členských států měly uplatňovat odstupňovaný a diferencovaný přístup v souladu s doporučením CM/Rec(2011)7 Výboru ministrů členským státům o novém pojetí médií. Členské státy by měly stanovit odpovídající úroveň ochrany, jakož i povinností a odpovědností podle toho, jako úlohu zprostředkovatelé mají vzhledem k produkování obsahu a jeho šíření a zároveň věnovat náležitou pozornost ochraně a podpoře plurality a rozmanitosti při online distribuci obsahu.   
1.3.10.	Členské státy by měly vybízet ke vhodným samoregulačním rámcům nebo k vypracování společných regulačních mechanismů s přihlédnutím k roli zprostředkovatelů při poskytování služeb s veřejnoprávní hodnotou a posilování veřejné rozpravy a demokratické debaty, jak zabezpečuje Článek 10 Úmluvy.
1.4.       Záruky ochrany soukromí a dat 
1.4.1.	Jakýkoliv požadavek či žádost orgánu členského státu vznesený vůči internetovým zprostředkovatelům ve věci přístupu, shromažďování či zachycování (interception) osobních údajů uživatelů, a to i pro trestněprávní účely, nebo jakékoliv jiné opatření, jež zasahuje do práva na ochranu soukromí, musí být vymezeny zákonem a sledovat jeden z legitimních cílů uvedených v Článku 8 Úmluvy a v Článku 9 Úmluvy č. 108 a měly by se použít pouze tehdy, je-li to v demokratické společnosti nezbytné a přiměřené. Právo na soukromí a ochranu údajů se vztahuje i na zařízení používaná pro přístup k internetu nebo k uloženým datům.
1.4.2.	Orgány členských států by měly zajistit, že jejich právní rámce a z nich vyplývající pravidla a postupy zprostředkovatelů dodržují zásady ochrany údajů (zákonnost, spravedlivost a transparentnost, omezení účelu, minimum údajů, přesnost, omezení doby uložení a bezpečnost dat včetně integrity a zachování mlčenlivosti) a plně zaručují práva datového subjektu v souladu s Úmluvou č. 108.
1.4.3.	Orgány členských států by měly chránit právo na zachování mlčenlivosti ve vztahu k veškeré soukromé komunikaci umožněné internetovými zprostředkovateli včetně jejího obsahu a metadat, a měly by zajistit, aby úroveň ochrany dat a respektování soukromí podle Úmluvy č. 108 bylo zaručeno také v případě přeshraničních datových toků.
1.4.4.	Opatření týkající se dohledu a prováděná členskými státy ať již ve spolupráci s internetovými zprostředkovateli či nikoliv, by měla být cílená, přesně vymezená, podléhat účinnému vnějšímu dozoru a být ve shodě s Článkem 8 Úmluvy a s Článkem 9 a s dalšími příslušnými ustanoveními Úmluvy č. 108. Rovněž by měly obsahovat záruky pro uplatňování práv datových subjektů a účinné opravné prostředky. 
1.4.1.	
7

CM/Rec(2018)2

1.4.5.   Orgány členských států by měly zajistit odpovídající doplňkové záruky jako např. výslovný souhlas datového subjektu se automatizovaným zpracováním zvláštních kategorií dat, jak jsou definovány v Článku 6 Úmluvy č. 108.
1.5.       Přístup k účinné nápravě
1.5.1.	Členské státy by měly garantovat dostupné a účinné soudní i mimosoudní postupy, jež podle Článku 6 Úmluvy zajistí nestranné přezkoumání všech stížností na porušení práv v digitálním prostředí vyplývajících z Úmluvy jako je právo na život, právo na svobodu a bezpečnost, právo na respektování soukromí, právo na svobodu projevu nebo právo nediskriminace při využívání všech práv a svobod zakotvených v Úmluvě.
1.5.2.	Členské státy by na základě Článku 13 Úmluvy měly garantovat účinnou nápravu všech porušení lidských práv a základních svobod zakotvených v Úmluvě, jichž se dopustí internetoví zprostředkovatelé. Dále by měly zajistit, že zprostředkovatelé uživatelům či dotčeným stranám umožní přístup k rychlému, transparentnímu a účinnému posouzení stížností či údajných porušení smluvních podmínek pro poskytování služby a zjednají účinnou nápravu, jako je například obnovení obsahu, omluva, náprava nebo náhrada škody. Nadále by měla existovat možnost soudního přezkoumání pro případ, že se interní či alternativní způsob urovnání sporu ukáže jako nedostatečný nebo pokud se dotčené strany uchýlí k nápravě soudní cestou či k odvolání.
1.5.3.	Členské státy by měly aktivně usilovat o omezení veškerých právních, praktických i ostatních relevantních překážek, jež by mohly vést k tomu, že uživatelům, dotčeným stranám a internetovým zprostředkovatelům bude odepřena účinná náprava křivdy.  
1.5.4.	Členské státy by měly podporovat naplňování účinných programů mediální a informační gramotnosti zohledňující věk a pohlaví, aby měly jistotu, že všichni uživatelé znají svá práva a svobody, zejména právo na účinnou nápravu jak ze strany orgánů členského státu tak i internetových zprostředkovatelů. Podpora mediální a informační gramotnosti by měla zahrnovat vzdělávání o právech všech zainteresovaných stran včetně ostatních uživatelů a dotčených stran. 
2.	Povinnosti internetových zprostředkovatelů v oblasti lidských práv a základních svobod, o jejichž zajištění by členské státy měly usilovat
2.1.       Respektování lidských práv a základních svobod
2.1.1.	Internetoví zprostředkovatelé by ve všem, co dělají, měli respektovat mezinárodně uznávaná lidská práva a základní svobody uživatelů a ostatních stran, na něž má jejich činnost vliv. Tato odpovědnost na základě obecných zásad OSN pro oblast podnikání a lidských práv existuje nezávisle na schopnosti nebo ochotě členských států plnit své vlastní závazky ve sféře lidských práv.
2.1.2.	Odpovědnost zprostředkovatelů respektovat lidská práva a používat vhodná opatření platí bez ohledu na jejich velikost, sektor, oblast působeni, vlastnickou strukturu či charakter. Míra a složitost prostředků, jimiž zprostředkovatelé plní své povinnosti, se může lišit, avšak musí zohledňovat závažnost dopadu, který jejich služby mohou na lidská práva mít. Čím větší je dopad a možná škoda na předmětech právní ochrany a čím vyšší je hodnota služeb pro výkon lidských práv, tím obezřetněji by měl zprostředkovatel postupovat při přípravě a uplatňování svých podmínek pro poskytování služby, standardech internetové komunity a etických kodexů, jejichž cílem je především zabránit šíření vulgarismů a urážlivých vyobrazení, nenávistných projevů a podněcování k násilí.   
2.1.3.	Jakýkoliv zásah zprostředkovatelů do volného a otevřeného toku informací a myšlenek, ať již automatickými prostředky či nikoliv, by měl být založen na jasných a transparentních politikách a měl by se omezovat se konkrétní legitimní důvody, jako je omezení přístupu k nezákonnému obsahu, jak je vymezeno buď právní úpravou či soudním orgánem nebo nezávislým správním orgánem, jehož rozhodnutí podléhá soudnímu přezkumu nebo na základě jejich vlastních pravidel pro nepovolený obsah či etických kodexů, jež mohou zahrnovat i oznamovací mechanismy.
2.1.1.	
CM/Rec(2018)2

8

2.1.4    Internetoví zprostředkovatelé by měli pravidelně provádět důkladnou prověrku plnění svých povinností a odpovědnosti v oblasti lidských práv a základních svobod. V tomto směru by měli hodnotit přímé a nepřímé dopady stávajících i plánovaných politik, produktů a služeb na lidská práva uživatelů a dotčených stran a zajistit odpovídající následnou kontrolu odezvy na zjištění z těchto hodnocení a sledovat a vyhodnocovat účinnost příslušných řešení. Zprostředkovatelé by měli provádět taková hodnocení co nejotevřenějším způsobem a vybízet uživatele k aktivní účasti. Měli by mít na mysli veřejnoprávní hodnotu svých služeb a měli by se snažit zabránit vzniku negativních dopadů na účinné uplatňování práv uživatelů či dotčených stran nebo takové dopady zmírnit.
2.1.5.   Internetoví zprostředkovatelé by měli usilovat o nediskriminační poskytování svých produktů a služeb. Měli by se snažit zajistit, aby jejich jednání nemělo přímý nebo nepřímý diskriminační účinek či jiným způsobem nepoškozovalo uživatele či ostatní osoby dotčené jejich jednáním včetně těch, které mají zvláštní potřeby či postižení nebo mohou narazit na systémovou nerovnost týkající se jejich lidských práv. Kromě toho by zprostředkovatelé měli přijmout rozumná a přiměřená opatření a zajistit tak konzistentní aplikování a vymáhání smluvních podmínek na poskytování služeb, standardů internetové komunity a etických kodexů v souladu s platnými procedurálními zárukami. Zákaz diskriminace může za určitých podmínek vyžadovat, aby zprostředkovatelé přijali zvláštní opatření v případě určitých uživatelů nebo celých skupin a odstranili tak stávající nerovnosti.  
2.2.	Transparentnost a zodpovědnost
2.2.1.	Internetoví zprostředkovatelé by měli zajistit, že veškeré smluvní podmínky na poskytování služeb, zásady vymezující práva uživatelů a všechny další normy a postupy pro moderování obsahu a zpracování a zveřejňování uživatelských údajů jsou veřejně dostupné, jasné a srozumitelné a v dostupných formátech. Pokud zprostředkovatelé působí mezinárodně, měli by mít takové dokumenty přeložené do jazyků, jimž jejich uživatelé a dotčené strany rozumí. Uživatelé by měli být předem informováni o všech změnách v  příslušných pravidlech týkajících se smluvních podmínek zprostředkovatele na poskytování služeb, a to bez zbytečných průtahů a ve snadno dostupných formátech, srozumitelně a s potřebným vysvětlením.  
2.2.2.	Postup pro vypracování a aplikování smluvních podmínek pro poskytování služeb, standardů internetové komunity a pravidel týkajících se omezení obsahu by měl být transparentní, zodpovědný a inkluzívní. Zprostředkovatelé by se měli snažit spolupracovat a vyjednávat se spotřebitelskými organizacemi, zastánci lidských práv a ostatními organizacemi zastupujícími zájmy uživatelů a dotčených stran a rovněž s úřady pro ochranu údajů ještě předtím, než přijmou nebo upraví svá pravidla a zásady. Zprostředkovatelé by se měli snažit o zapojení uživatelů do hodnocení, prověřování a eventuálně i do úpravy svých zásad a postupů. 
2.2.3.	Internetoví zprostředkovatelé by měli jasně a transparentně poskytovat smysluplné veřejné informace o technikách automatizovaného zpracování dat včetně fungování algoritmů, které umožňují vyhledávání na základě profilování uživatelů a šíření algoritmicky vybraného a personalizovaného obsahu, jako jsou například zprávy. To by mělo rovněž zahrnovat informace o tom, jaké údaje se zpracovávají, jak dlouho takové zpracování trvá, jaká kritéria se používají a za jakým účelem se takové zpracování provádí.
2.2.4.	Zprostředkovatelé by měli pravidelně vydávat zprávy o transparentnosti, jež poskytují jasné (jednoduché a strojově čitelné), snadno dostupné a smysluplné informace o všech omezeních volného a otevřeného toku informací a myšlenek a o všech žádostech na taková omezení, jakož i o žádostech o přístup k údajům a jejich zajišťování, ať již na základě soudních příkazů, mezinárodních dohod o vzájemné právní pomoci, žádostí soukromých stěžovatelů nebo vymáhání jejich vlastních pravidel týkajících se omezování obsahu.
2.3.	Moderování obsahu
2.3.1.	Internetoví zprostředkovatelé by měli respektovat práva uživatelů přijímat, produkovat a šířit informace, názory a myšlenky. Veškerá opatření přijatá k omezení přístupu (včetně zablokování nebo odstranění obsahu) na základě příkazu nebo žádosti členského státu by měla být provedena co nejméně restriktivními prostředky.
2.3.2.	Při omezování přístupu k obsahu na základě vlastních pravidel týkajících se zamezení nepovoleného obsahu by zprostředkovatelé měli postupovat transparentně a nediskriminačně. Jakékoliv omezení obsahu by mělo být provedeno co nejméně omezujícími technickými prostředky a jeho rozsah a délka trvání by se měly omezit jen na to, co je nezbytně nutné, aby se předešlo doprovodnému omezení či odstranění nezávadného obsahu. 
2.3.1.	
9

CM/Rec(2018)2

2.3.3.	Jakékoliv omezení obsahu by se mělo přesně držet rozsahu vymezeného příkazem či žádostí a mělo by být doprovázeno informováním veřejnosti a vysvětlením, jaký obsah byl omezen a na jakém právním základě. Uživatel a ostatní dotčené osoby by měli rovněž obdržet oznámení, pokud by se tím nezasahovalo do probíhajícího trestněprávního řízení, včetně informací o procedurálních zárukách a oboustranné možnosti kontradiktorního řízení tak, jak to odpovídá dostupným opravným prostředkům.    
2.3.4.	Všichni zaměstnanci zprostředkovatele, kteří působí v oblasti moderování obsahu, by měli absolvovat vstupní školení a další průběžná školení týkající se platných právních úprav a mezinárodních norem v oblasti lidských práv a jejich vztahu ke smluvním podmínkám zprostředkovatelů a jejich interním předpisům a normám, jakož i na to, jaké kroky je třeba podniknout v případě zjištěného rozporu. Takové školení může být zajišťováno interně nebo externě, a to i prostřednictvím sdružení zprostředkovatelů, a jeho rozsah by měl odpovídat významnosti role zprostředkovatelů a možnému dopadu jejich činnosti na schopnost uživatelů uplatnit své právo na svobodu projevu. Zaměstnanci by rovněž měli mít vytvořené vhodné pracovní podmínky. To zahrnuje i dostatek času na vyhodnocení obsahu a možnost vyhledat odbornou pomoc a v případě potřeby i kvalifikované právní poradenství.
2.3.5.	Automatizované prostředky pro identifikaci obsahu jsou užitečné a zabraňují tomu, aby se opětovně objevily některé části z již dříve zakázaného obsahu. Vzhledem k současné omezené schopnosti automatizovaných prostředků posoudit obsah v kontextu by zprostředkovatelé měli pečlivě hodnotit dopad automatické správy obsahu na lidská práva a eventuálně zajistit kontrolu člověkem. Měli by vzít do úvahy riziko příliš restriktivního či příliš shovívavého přístupu, který by vedl k systémům s nepřesnými algoritmy a jejich následnému dopadu na služby, jež poskytují pro vedení veřejné debaty. Omezení přístupu k identickému obsahu by nemělo bránit oprávněnému použití takového obsahu v jiných souvislostech. 
2.3.6.	V případě, že zprostředkovatel omezí obsah na základě svých vlastních pravidel pro omezení obsahu proto, že je v něm náznak vážného trestného činu, mělo by být omezení doprovázeno adekvátními kroky, aby byly zajištěny důkazy pro účinné vyšetřování trestného činu. Pokud zprostředkovatelé s jistotou vědí o takovém nepovoleném obsahu, měli by to neprodleně oznámit orgánům činným v trestním řízení. 
2.4.       Využití osobních údajů
2.4.1.	Zprostředkovatelé by neměli osobní údaje sdělovat třetím stranám, není-li to zákonem vyžadováno nebo požadováno soudem či jiným nezávislým správním orgánem, jehož rozhodnutí podléhá soudnímu přezkumu, a jenž stanoví, že takové zveřejnění odpovídá platným právním úpravám a normám nezbytným v demokratické společnosti a je úměrné k dosažení legitimního cíle.   
2.4.2.	Internetoví zprostředkovatelé by se při zpracování osobních údajů uživatelů měli omezit jen na to, co je pro jasně vymezený účel nezbytné a aktivně a výslovně o tomto účelu informovat všechny uživatele. Zpracování osobních údajů, včetně sběru, uchovávání, agregace, ukládání, upravování, pozměňování, spojování (linking) nebo sdílení by mělo vycházet ze svobodného, konkrétního, informovaného a jednoznačného souhlasu uživatele v souvislosti s konkrétním účelem nebo jiným legitimním právním základem vyplývajícím ze zákona, jak je uvedeno v Úmluvě č. 108. Doplňkové záruky, jako je explicitní souhlas, anonymita či zakódování by se měly používat v případě automatizovaného zpracování zvláštních kategorií údajů, jak je stanoveno v Článku 6 Úmluvy č. 108.

2.4.3.	Agregování a migrace uživatelských dat na další zařízení či služby by se měla provádět pouze na základě svobodného, konkrétního, informovaného a jednoznačného souhlasu uživatelů. Uživatelé by měli mít možnost využívat službu i bez udělení souhlasu s takovým nakládáním se svými údaji. Ve všech fázích by se měly uplatňovat zásady tzv. “standardního nastavení ochrany soukromí” (privacy by default) a “ochrany soukromí v koncepčním návrhu“ (privacy by design), aby se zabránilo nebo minimalizovalo riziko porušování práv a základních svobod uživatelů. 
2.4.4.	Uživatelé mají právo na přístup ke svým osobním údajům a na jejich opravu, vymazání nebo zablokování. Zprostředkovatelé by jim tudíž měli ve všech fázích zpracování poskytovat relevantní informace, jasným a srozumitelným způsobem, zejména jsou-li tyto informace určeny dětem. Navíc by zprostředkovatelé měli uživatele jasně informovat o podmínkách, za nichž mají právo na vymazání osobních údajů, vznést námitky proti zpracování údajů a odvolat souhlas poskytnutý na zpracování osobních údajů, načež by mělo následovat ukončení veškerého zpracovávání osobních údajů prováděné na základě takového souhlasu. 
2.4.1.	
CM/Rec(2018)2

10

2.4.5.	Zprostředkovatelé by měli jednat v souladu s platnými právními podmínkami a zárukami bez ohledu na to, kde dochází ke shromažďování údajů, a to i vzhledem k přeshraničním tokům dat.  
2.4.6.	Jakékoliv sledování a profilování uživatelů ze strany zprostředkovatelů by mělo být pro uživatele plně transparentní. S cílem chránit online identitu svých uživatelů by internetoví zprostředkovatelé neměli používat takové techniky profilování a digitálního sledování, jež porušují lidská práva uživatele včetně práva na svobodu projevu a práva na soukromí. Zprostředkovatelé by měli usilovat o ochranu svých uživatelů před sledováním a profilováním třetími stranami. Na veškeré záležitosti týkající se poskytování uživatelských údajů třetím stranám na základě odpovědností a povinností zprostředkovatelů vyplývajících z mezinárodních norem pro ochranu údajů a soukromí by měl dohlížet odpovídajícím způsobem vyškolený personál. Osoba, jejíž lidská práva jsou významně dotčena rozhodnutím přijatým na základě profilování nebo ovlivněna právními důsledky plynoucími z takového rozhodnutí, by měla mít možnost vznést proti takovému rozhodnutí námitku.  
2.5.       Přístup k účinným opravným prostředkům
2.5.1.	Internetoví zprostředkovatelé by měli dát k dispozici online i offline účinné opravné prostředky a systémy pro řešení sporů, jež zajistí rychlou a přímou nápravu v případě stížností ze strany uživatelů, poskytovatelů obsahu a dotčených osob. Zatímco mechanismy podávání stížností a postupy jejich vyřizování se mohou lišit podle velikosti, dopadu nebo úlohy internetového zprostředkovatele, veškeré opravné prostředky by měly umožňovat nestranné a nezávislé přezkoumání údajného porušení. Ty by v závislosti na daném porušení mohly vést k prošetření, vysvětlení, odpovědi, nápravě, omluvě, vymazání, opětovnému připojení nebo náhradě. 
2.5.2.	Mechanismy podávání stížností včetně oznamovacích systémů by měly být v souladu se všemi platnými procedurálními zárukami a měly by být dostupné, spravedlivé, slučitelné s právy, transparentní a finančně dostupné. Rovněž by měly obsahovat zabudované pojistky, aby se zabránilo střetu zájmů v případě, že firma mechanismus přímo spravuje, např. zapojením dohledových struktur. Stížnosti by měly být vyřizovány bez zbytečných průtahů a příslušné mechanismy by neměly mít negativní dopad na možnost stěžovatelů uchýlit se k nezávislým vnitrostátním mechanismům přezkoumání včetně soudních.  
2.5.3.	Zprostředkovatelé by měli zajistit, aby všichni uživatelé a osoby dotčené jejich jednáním měli plný a snadný přístup k transparentním informacím, napsaným jasným a srozumitelným způsobem, které popisují mechanismus pro podávání stížností, jednotlivé fáze řízení, indikativní časový rámec a předpokládaný výsledek. 
2.5.4.	Zprostředkovatelé by do svých podmínek poskytování služby neměli zahrnovat zřeknutí se práv na přístup k účinným opravným prostředkům nebo vytvářet překážky takovému postupu, jako je například povinná soudní příslušnost mimo domovskou zemi uživatele či neodvolatelné rozhodčí doložky.
2.5.5.	Zprostředkovatelé by se měli snažit poskytnout přístup k alternativním mechanismům přezkumu, jež mohou napomoci při řešení sporů vzniklých mezi uživateli. Zprostředkovatelé by však neměli z alternativních mechanismů pro řešení sporů činit povinný a jediný prostředek pro řešení sporů.
2.5.6.	Zprostředkovatelé by se měli zapojit do dialogu se sdruženími spotřebitelů, zastánci lidských práv a dalšími organizacemi zastupujícími zájmy uživatelů a dotčených stran a dalšími nezávislými správními nebo regulačními orgány působícími v oblasti ochrany údajů, aby měli jistotu, že jejich mechanismy pro vyřizování stížností jsou navrženy, uplatňovány, vyhodnocovány a zlepšovány v rámci participativních procesů. Měli by rovněž pravidelně analyzovat četnost, vzorce a příčiny obdržených stížností, aby se poučili, vylepšili svá pravidla, předpisy a postupy a zabránily budoucím stížnostem.  
2.5.7.	Zprostředkovatelé by se měli angažovat a podporovat cílené úsilí zohledňující věk a pohlaví a zaměřené na informovanost všech uživatelů o jejich právech a svobodách v digitálním prostředí jak vůči členským státům, tak zprostředkovatelům, zvláště pak na informace o příslušných mechanismech a postupech pro podávání a vyřizování stížností. Podpora mediální a informační gramotnosti by měla zahrnovat vzdělávání o právech všech zúčastněných stran, včetně ostatních uživatelů a dotčených osob.